Meze výchovy

Lze výchovat? =Dědičnost proti prostředí= Rousseau + Tolstoj: Dítě se národí dokonalý a svět mu kazí.

Lock + Watson: Tabula rasa, „Dejte mi na výchovu tucet zdravých dětí a já vám zaručím, že z každého z nich vychovám specialistu, jakého náhodně zvolím – lékaře, právníka, umělce, obchodníka, dokonce i žebráka, zloděje bez ohledu na jeho talent, sklony i bez ohledu na vlastnosti jeho předků“

Etika výchovy
Odpovědět na otázku problematiky etika výchovy musíme se obrátít na filosofické proudy 19. stoleti, ocvícenství a nábožencká tolerance. V období před Terezianské reformy, tady v čechách, učiteli prácovali pro cirkví. Měli neomezenou výchovnou moc. Mohli řict s autorotou co je právda a co lež, a co je dobrá a co špatný. S Josefův Tolerančním patentem (1781), už katolictví nebylo jediný povolený vyznání. To zpohybnoval neomezenou výchovnou moc učitelů.

[http://cs.wikipedia.org/wiki/Josef_II. Josef II] (1765-1790), náboženská tolarance.

Basedow (1724-1790), státní školy, Německo.

Horace Mann (1796-1859), státní školy, USA.

Dvě významné ocvícenské mysliteli, kteří podporovali státní školy a sekularizmus v pedagogice byli J.B. Basedow a Horace Mann. Oni věřili, že státní univerzální vzdělávání posiluje stát, a že náboženská tolerance je nutní podklad univerzální vzdělávání.

I když ty ocvícenské myslitelé omezily výchovnou moc učitelu, oni nepochybnovali učitelův moc výchovat k univerzání moralitě.

Radikalnější zpochybňování pedagog jako výchovatel najdeme v spíse J.J. Rousseau (1721-1778). On psál, že dítě se národí dokonalí, a pedagog, jako výchovatel mu umí jenom kazit.

V 20. a 30. letech 20. století nový proud reformní, čili, progresivní, čili nová pedagogika vytvořela. Autoří nové směr zastavili pedocentrismus a svoboda dětství. Nový proud značně omezil role učitel jako výchovatel. Učitele měli zprostředkovávát učení a morální rozvoj, ale neměli přílíš zasachovat do toho, aby nepotlačovali dětské přírozenosti.

Pedocentristé:

"... my dospělí sami získáme, necháme-li dítě co možná nejdéle v tom stavu první nevinnosti, místo abychom je chtěli za každou cenu formovat podle svého obrazu, který se nezasouží, aby byl jeho modelem." M. Montessoriová (1870-1952) (Singule, str. 11)

L. N. Tolstoj (1828-1910)  Volné školy u Jasanaja Poljana

Rudolf Steiner (1861-1925) Waldorf

Peter Petersen (1884-1952) Jenský plán

Célestin Freinet (1896-1966) Ecolé Moderne

John Dewey(1859-1952) Progresívní výchva

Po nové pedagogice příšla nový proud radikalismus proti výchově. Nový hnutí se jmenuje antiautoritativní výchova. Nejznamnější jmeno tohoto proudu je A.S. Neill (1883-1973). V Neillův Summerhill school učiteli a rodiče vůbec nemohli výchovat své děti. Škola měla byt "demokratická" a to znamenala, že dětí si rozhodli sámi pro sebe co budou dělat. Určité míru demokracie byl ustanoven, tak aby se udržel řád. Další radikální hnutí proti výchově jsou hnutí za odškolení a antipedagogika.

Poslední tři sta let značně zpochybňovali role učitel jako výchovatel.

Ještě v roce 1989 se přijal v OSN Úmluvu o právech dítěte.  To dal do zákonu, právo dítěte na určité míru sebeurčenost(Participace):

Dnešní výchova ve školství je boj tří síl:

Texty:

SINGULE, F. Soušasné Pedagogické Směry: a jejich psychologické souvislosti. Praha : SPN, 1992. ISBN 80-04-26160-4

VÁŇOVÁ, R. Studijní texty k dějinám pedagogiky. Praha : Pedf UK, 1997. ISBN 80-86039-29-3